Михаил Лермонтов
Спор

Превод от руски: Александър Миланов, —

chitanka.info

Някога между тълпата

братски планини

Шат[1] с Казбек във небесата

спорил дълги дни.

„Предпазлив бъди! — Казбека

посъветвал Шат. —

Покорил те е човека

неслучайно, брат!

Той къщурки одимени

в теб ще съгради,

из усоите студени

брадва ще върти.

А желязната лопата

в каменната гръд,

ровейки за мед и злато,

ще прореже път.

Ето — нижат се колите

през онез скали,

дето бродеха мъглите

и царе-орли.

Хитър свят! А беше труден

първият му скок.

Бой се, че е многолюден

Изтокът жесток.“

„Няма страшно! Спят дълбоко

там девети век —

отговорил му високо

старият Казбек. —

Виж, грузинец под чинари

сънно си живей

и по сърмени шалвари

руйно вино лей.

А в дима на наргилето,

свит върху диван,

край фонтан до минарето

дреме Техеран.

Ханаан от бог проклет е

и невъзкресим,

тлее мъртъв до нозете

на Ерусалим.

Чужд на сенчести прохлади,

плиска Нил води

в нажежените грамади —

царствени следи.

А за набег бедуина

вече не копней.

Взрян във звездната пустиня,

за дедите пей.

Всичко тук с безгрижност няма

в зноен сън гори.

Грохналият Изток няма

да ме покори!“

„Рано е. Не се хвали ти —

проговорил Шат. —

Виж на север през мъглите

нещо идва, брат“.

Мощният Казбек бил тайно

стреснат от вестта.

Взор разсеян уж случайно

хвърлил към степта.

И натам с недоумение

гледа като в същ

вижда някакво движение,

слуша шум и звън.

От Урал до Дунав бели

по безкраен път,

прашни плащове развели,

полкове вървят.

Бързат пъстрите улани

в облаци от прах.

Веят сребърни султани[2]

и навяват страх.

Многобройни батальони

в строен ред вървят:

над безкрайните колони

знамена плющят.

Батареи с пресни сили

тътнат в меден строй

и димят, димят фитили —

сякаш почва бой.

Стегнат в сърмени одежди,

в бури побелял,

гневно въси гъсти вежди

властен генерал.[3]

Все на Изток, страшно бавни,

като облак гъст

идват полковете славни,

тътне земетръс.

Идват враговете прашни —

нямат брой и чет.

И Казбек от мисли страшни

станал мъртво блед.

Сетен поглед впил в тълпите

сини планини

и със шапка[4] над очите

спи до наши дни.

[1] Елбрус. — Б. Лермонтов. ↑

[2] Султан — украшение от пера върху шапките на военните. — Б.пр. ↑

[3] А. П. Ермолов. — Б. Лермонтов. ↑

[4] Планинците наричат шапка облаците, които лежат постоянно на върха на Казбек. — Б. Лермонтов. ↑

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.